SALAINEN PUUTARHA
Nimeni on Mary Lennox, minä synnyin Intiassa.
Intiassa oli kuumaa ja kummallista ja yksinäistä.
En pitänyt siitä.
Minusta huolehti vain palvelijani, "ayah".
Vanhempani eivät halunneet minua lähelleen.
Äiti välitti vain juhlistaan ja isä oli aina sotilastehtävissään.
Minua ei päästetty juhliin, seurasin niitä äidin ikkunasta.
Olin vihainen, mutten itkenyt. En osannut itkeä.
Unohdin vain viuhkani. Ei sinun olisi tarvinnut tulla. -Halusin.
Vanhempani ajattelivat vain itseään - eivät koskaan minua.
Olisinpa tiennyt, että hetkessä menettäisin heidät iäksi.
Maanjäristys!
LIVERPOOL, ENGLANTI PUOLI VUOTTA MYÖHEMMIN
Intian maanjäristyksessä orvoiksi jääneet, menkää laiturille 2.
Ollaan perillä, Mary! Voitko uskoa?
Hapannaama. Ei kuulemma itkenyt yhtään, kun vanhemmat kuolivat.
Numerot 40 ja 41, Timothy ja Thomas Burke.
Täällä!
Poikakullat...
Numero 43, Mary Lennox!
Mary, Mary tikkerperi, mitä puutarhassas kasvaakaan.
Sinikellot, kultapallot, ja piikoja riveittäin...
Numero 43, Mary Lennox.
Astu sivuun.
Numero 44, Adam Snow...
Mary Lennox?
Onko hän Mary Lennox? -Numero 43... Kyllä, Mary Lennox.
Tulin hakemaan häntä. Olen rouva Medlock -
taloudenhoitaja Misslethwaiten kartanossa -
jonka omistaa lordi Craven, tytön setä ja holhoaja.
Omituinen tuppisuu ja noin rumakin. Hänen äitinsä oli kaunotar.
Eipä tyttö tullut äitiinsä. -Ehkä hän kaunistuu iän myötä.
Lapset muuttuvat. -Saisi muuttua paljon.
Kartano ei ole paras paikka kehitykselle. Tulehan.
Sääli, ettei sinulla ollut muuta paikkaa.
Setäsi ei kyllä sinusta välitä. Hän ei piittaa kenestäkään.
Kyttyräselässä oli jo kyllin ristiä ja sitten vaimo kuoli.
Niin, tätisi on kuollut. Eikö äitisi kertonut?
Outoa. Ei kertonut kaksoissiskostaan.
Äiti ei välittänyt kertoa juttuja.
Vihdoinkin!
Tuo on Misslethwaite.
Menet heti nukkumaan pariksi tunniksi.
Aamiaisesi. -Olen yhä yöpuvussa.
Pukeudu syötyäsi, kaapissa on uusia vaatteita. -Kuka minut pukee?
Etkö itse osaa? -En tietenkään. Ayah puki minut aina.
Höpsis! Noin iso tyttö...
Kantavatko ne Intiassa lapsia korissa? -Miten kehtaatte?!
Täällä sinua ei kanniskella, töitä on muutenkin liikaa.
Saat huolehtia itsestäsi. Täällä on sata huonetta, tämä on sinun.
Älä odota, että tapaat setäsi. Et taatusti tapaa.
Et saa koskea mihinkään etkä kulkea nuuskimassa.
Talo vaikutti kuolleelta, kuin lumotulta.
Kuin äidin huone, se oli varmaankin ollut tädin.
Pukeutumispöytä oli samanlainen -
sillä oli jopa norsunluisen elefantin kaksoiskappale.
Äiti...
Mitä sinä teet? Mitä minä sanoin?
Kuulin jonkun itkevän. -Koirat vain.
Se oli ihmisen itkua. -Et sinä mitään kuullut.
Nyt pysyt siellä, missä käsketään, tai saat korvapuustin.
Päivää vaan. Toin vähän ruokaa.
Et ole koskenutkaan puuroon. Eikö maistunut?
Oletko palvelijani? -Rouva Medlockin palvelija, hän palvelee lordia.
Mutta teen sisäkön töitä täälläkin ja auttelen sinua.
Sittenhän sinä olet minun palvelijani.
Olet kummallinen. -Tiedän mitä haluat...
Rouva Medlock otti minut töihin äidin mieliksi.
Ei olisi kuulemma voinut ottaa, jos emäntä eläisi vielä.
En olisi päässyt kyökistä, enkä taatusti sisäköksi. -Lopeta!
Mitä sinä teet? -Pikkutytöthän pitävät kutittamisesta.
Mitkä vaatteet haluat? Mustat..?
Mustat vai mustat?
Oletko sokea? Ne kaikki ovat mustia.
Äläkä naura minulle, piika! -Nimeni on Martha.
En kutita enää. Lupaan sen.
Miten sinä pukeuduit Intiassa? Luulin, että olisit alkuasukas.
Luulit mitä?! Sinä senkin...
Senkin sian tytär!
Turha suuttua. Äidin mielestä olemme samaa sukua alkuasukkaiden kanssa.
Halusin nähdä alkuasukkaan. -Et tiedä mitään! Ei kukaan teistä tiedä!
Älä pahastu.
Enhän minä mistään tiedä, kuten sanoit.
Anteeksi. Olen moukka ja puhun liikaa.
Pyydän anteeksi, neiti.
En tiedä, milloin setäsi kutsuu sinua...
Setäni? Rouva Medlock sanoi, ettei hän halua tavata minua.
Kyllä haluaa.
Setäsi ei tapaa sinua tänään.
Milloin sitten? Huomennako? -Hän matkustaa huomenna.
Kun emäntä kuoli 10 vuotta sitten, lordi lakkasi tapaamasta ihmisiä.
Kukaan ei osaa lohduttaa häntä. Nykyään hän enimmäkseen matkustelee.
Miesparka. Sanovat, että hänet on kirottu.
Pusero päälle, siellä on kylmä. -Ei ole ketään leikkikaveria.
Vai ei leikkikaveria? -Päästä minut irti tästä!
Veljeni Dickon vaeltelee yksikseen nummilla tuntitolkulla.
Niin hän tutustui eläimiinsä. -Kuka?
Dickon, pikkuveljeni. Hän on kysellyt sinusta.
Mitä sinä luulet tekeväsi? -Noin! Ihmettelinkin jo, minne sinä menit.
Tiesit hyvin, missä olin. -Huivi vielä.
Noin, nyt voit mennä ulos.
En näe mitään!
Pääset puutarhoihin, kun menet tuonne ja rakennuksen ympäri.
Menehän nyt ja pidä hauskaa.
Mitä tuolla on? Toinen puutarha...
Missä portti on?
Sinä siellä..!
Missä tuon toisen puutarhan portti on?
Murattia oli niin paljon, etten nähnyt. -Ei sitä ole porttia.
Täytyy olla. -Kukaan ei ole käynyt siellä 10 vuoteen.
Miksei? -Herra käski sulkea sen iäksi, kun hän kuoli.
Kuka kuoli?
Tätikö?
Se oli siis hänen puutarhansa? Katso tänne!
Vastaa, senkin... Nämä ihmiset ovat sietämättömän röyhkeitä!
Tuo ei tosin uskonut käskyä.
Vain se käy siellä nykyään.
Jos tiedät tien sinne, näytä minullekin.
Kuka siellä on?
Mutta miksi lordi Craven vihaa puutarhaa? -Siitä ei saisi puhua.
Miksei? -Toin sinulle lahjan. Äiti lähetti.
Mitä sillä tehdään?
Eikö Intiassa ole muuta kuin norsuja ja tiikereitä?
Eikö siellä ole hyppynaruja?
Katso.
Kokeile sinä nyt.
Kiitos, Martha. Kiitä äitiäsi puolestani. -Olet sinä kummallinen.
Joku toinen lapsi olisi antanut suukon. -Haluatko, että annan?
Mitä tuo on? -Menehän nyt, Mary-neiti.
En ole ennen hypännyt narua. -Tuo on haltioissaan.
Röyhkeä sintti. Katso nyt mokomaa. -Mitä siitä?
En käsitä miksi, mutta se haluaa sinut ystäväkseen.
Ihanko totta?
Minulla ei ole ennen ollut ystävää. -Sen kyllä uskon.
Ole kiltti ja näytä minulle tie puutarhaan.
Kiitos.
Martha, lisää siteitä ja pyyhkeitä!
Näitkö, mitä minä löysin, pikku punarinta?
Sinähän syöt jo hyvin. -Maistuu tänään.
Kuuntele!
Kuulitko? -Tuuli vain.
Joskus se kuulostaa siltä, kuin joku eksynyt itkisi nummilla.
Betty Butterworthin, kyökkipiian hammasta särkee.
Tule apuun! Toimita tyttö ulos heti paikalla!
Pelästytit sen. -Minäkö sen?
Ei se pahaa tee.
Se puree. -Eikä pure.
Se on likainen! -Pehmeä se on. Kosketa vain.
Nyt minä koskin.
Piditkö siitä, Mary-neiti? -Tunnen minäkin sinut. Olet Dickon.
Punarinta odotti sinua. Eläimet kertovat minulle salaisuutensa.
Eihän se kertoisi minun salaisuuttani -Mikä se on?
Puutarha. Olen varastanut puutarhan.
Se on tosin ehkä kuollut. En tiedä. -Minä tietäisin.
Ethän kerro kellekään? -Lupaan sen.
Et kellekään? -En.
Se on salainen puutarha. -Voit luottaa minuun.
Ja tietäisit, onko siinä vielä elämää? -Tietysti.
Odota tässä.
Ei tämä puutarha ole kuollut. Se on yhtä elävä kuin mekin.
Näetkö? Tämä on tuore, se on vihreä.
Miten niin tuore? -Elävä, täynnä elämää.
Kesällä täällä on ruusuja kyllästymiseen asti.
Katso!
Kuvassa äiti ja täti istuvat tällä. -Tuo keinu hänet kuulemma tappoi.
Miten? -Hän putosi.
Ensimmäistä kertaa Intian jälkeen näin unta äidistä.
Hän oli puutarhassa, ja puutarha oli viidakkoa.
Mary..!
Tule äidin luo!
Äiti..!
Älä jätä, äiti!
Oletko sinä haamu? -En. Oletko sinä?
Kuka sinä olet? Miksi olet täällä? -Asun täällä.
Kuka sinä olet? -Talon isäntä, kun isä on poissa.
Isäsi on siis setäni? Kukaan ei kertonut pojasta.
Tule tänne.
Mikä sinun nimesi on? -Mary Lennox.
Entä sinun? -Colin Craven.
Äitimme olivat kaksoset. -En tiennyt, että äiti oli kaksonen.
Miksi sinä itkit? -En saanut unta.
Pöyhi pielukseni, serkku. -Mitäh?!
Vuodevaatteeni ovat mytyssä.
En minä osaa auttaa. Kutsun Marthan tai Medlockin. -Ei!
Miksei? -Medlock ei antaisi sinun olla täällä.
Hän pelkäisi, että kiihdyn ja tulen sairaammaksi.
Sitten minä lähden. -Seis! Jää tänne.
Miten vanha olet? -10.
Olemme samanikäiset. Millainen äitisi on?
Hän on kuollut. -Niin minunkin.
Näetkö tuon punoksen? Vedä sitä.
Tuo on äitini. Isä ei halua tavata minua -
koska en muistuta lainkaan äitiäni, mutta sinä muistutat.
Miksi sen päällä on verho? -Hän hymyilee liikaa.
Miten joku voisi hymyillä liikaa?
Joskus vihaan häntä. Hän kuoli, kun synnyin. -Luulin, että puutarhassa.
Missä puutarhassa?
Puutarhassa vain. Täällä on niitä paljon. -Onko?
Tietysti. Etkö käy ulkona? -En koskaan.
Mikä sinua vaivaa? -Kuolen pian.
Mihin? -Vaikka mihin. Olen aina maannut tässä sängyssä.
Etkö voi kävellä? Oletko sinä totta? -Uneni ovat niin todellisia.
Nipistänkö sinua?
Huomaatko?
Miten älysit raivata rikkaruohot? -Se kuristui. En tiedä, mikä se on.
Lilja, "Intian ruhtinatar". -Intian ruhtinatar..?
Nämäkin ovat liljoja. Istutetaan ne ympärille.
Ruhtinatar saa kamarineitoja. -Ihan kuin lorussa...
Mary, Mary tikkerperi, mitä puutarhassas kasvaakaan.
Sinikellot, kultapallot, ja piikoja riveittäin...
Sitä laulettiin laivassa Intiasta. Ne lapset olivat vielä tikkerperimpiä.
Tapasin serkkuni. -Colininko?
Tiesitkö hänestä? -Kaikki tietävät, mutta vain harvat ovat nähneet.
Hänen äitinsä kuoli synnytykseen. -Hän putosi keinusta.
Colin syntyi ennen aikojaan. -Hän ei ole kuin sinä.
Hänen poskensa ovat valkeammat kuin nämä höytyvät.
Ne ovat juuria. Pane se tähän.
Pannaan se kasvamaan näin päin, Mary-neiti.
Ikävää olla sisällä. Täällä on tunkkaista.
Pyörryn ellen saa valoa ja raitista ilmaa.
Onneksi voimme avata ikkunat.
Pois sieltä! Älä koske niihin, ne on naulattu kiinni.
Keuhkoni eivät kestä pöpöjä. Tuuli kantaa niitä.
Ne tarttuvat keuhkoihin hengityksen mukana.
Minun tukkani oli näivettynyt, ennen kuin pääsin ulos.
Tukkahan on kuollut. -Miten se sitten kasvaa kuoleman jälkeenkin?
Ehkei sinun tukkasi. Olet ehkä kalju kuollessasi. -Tomppeli!
Kuolen ennen kuin kaljuunnun. Saan möykyn selkään kuten isä.
Sitten minä kuolen. -Inhottaa, kun puhut kuolemasta.
Kaikki sanovat, että kuolen. -Minä en kuolisi kiusallanikaan.
Pane tämä kasvoillesi. Se on Medlockin käsky.
Eihän hän ole näkemässä. -Pane nyt vain!
Se kutittaa. Et saanut minulta pöpöjä eilenkään.
Pane se kasvoillesi! -Älä komenna kuin jalokivillä komeileva radza!
Komennan, jos lystään.
Minne sinä menet? -Ulos Dickonin luo.
Hän kesyttää eläimiä kuin lumoojat Intiassa. Ja hän tuntee puutarhat.
Tunteeko hän äidin puutarhan? -Mitä?
Kerroit siitä. -Miten hän sen tuntisi? Sehän on lukittu.
Käsken avaamaan sen. -Älä!
Sitten kaikki tietävät siitä, eikä se enää ole salainen.
Eikö näin ole mukavampi? Tai ehkä et osaa säilyttää salaisuutta.
Medlock..!
Colin-herra, jalkahoidon aika.
En halua! -Älkäähän nyt. Se on tärkeää verenkierrolle.
Toin puhtaan pyjamankin.
Isänne palaa tänään. -Ei hän minua halua tavata.
Ehkä haluaakin.
Martha! Kampea äläkä nuku, tyttö!
Unohdin yritit. -Minä haen.
Ei, viimeksikin toit vain pelkkiä juuria.
Miten sinä olet täällä?
Missä kasvosuojasi on? Jos Medlock näkee... Tämä on maailman loppu!
Et pääsisi tänne enää. -Sinähän olet herra talossa, voisit...
Mene nyt vain! -Medlock luulee että niskuroin. Saan potkut!
Mene nyt, ole kiltti.
Lordi on saapunut!
Tulehan nyt, Mary-neiti.
Tule vain.
Mary-neiti on täällä.
Maahan!
Tule tänne.
Ei tarvitse pelätä. Tule lähemmäs.
Hyvä luoja!
Sinun silmäsi, ne ovat kuin...
En aavistanut...
Odotahan...
En saanut kuvaa sinusta. -Äidillä ei ollut aikaa kuvien otattamiseen.
Medlock toivoo, että lähetän sinut sisäoppilaitokseen.
Antakaa minun jäädä, en haittaisi ketään.
Miten sinä haittaisit? Tämä vain ei ole lapsen paikka.
En tarvitse paljon. Tarvitsen vain...
Saisinko vähän multaa?
Istuttaisin siemeniä, kasvattaisin kasveja.
Ota multaa, mutta älä kuvittele minkään kasvavan.
Saanko ottaa mistä vain? -Mistä vain.
Mene! Mene nyt. Näkemiin.
Olen poissa talveen asti.
Dickon, hän lupasi! Saan ottaa multaa.
Kuka lupasi? -Setä. Hän suostui. Saan istuttaa kasveja minne haluan.
Sinisiä, punaisia, keltaisia kukkia...
Ruiskaunokkeja, sormustinkukkia, ihan mitä haluamme.
Sataa.
Sade tekee hyvää kukille.
Intiassa ayah kertoi aina sateella satuja.
Yhdessä oli jumala, joka muistuttaa sinua.
Häntä pidettiin salassa, kun hän oli pieni. -Ihanko totta?
Miksi -Koska setä halusi tappaa hänet.
Setä pelkäsi, että hän valloittaa taivaan. -Minne hänen piiloutui?
Lehmälaumaan.
Oliko hän erilainen? -Vain sisältä. Hänen suustaan näki universumin.
Ei se mahdu kenenkään suuhun. -Hänen mahtui.
Hänen olisi pitänyt olla isompi kuin universumi, että se mahtuisi.
Ja hän oli ulkoa kuten muutkin? -Niin, vain sisältä erilainen.
Siinä ei ole järkeä. -Ei tarvitsekaan.
Typerää. -Mystiikkaapas.
Et voi olla noin tollo. -En ole tollo! Et vain halua tajuta!
Et saa lähteä! Uskallapas! -Vai en uskalla?
Raahautan sinut takaisin! -Vai niin, radza?
Hyvä on. Sitten en katso sinuun.
Tuijotan lattiaan ja puren hampaat yhteen enkä kerro -
että tapasin isäsi. -Kerro!
Minua hän ei tullut tapaamaan, hän ei pidä minusta.
Minusta pitää. -Mutta hän on minun isäni!
Ehkä hän tulisi, ellet olisi noin ilkeä. -En ole ilkeä!
Oletpas, oikea hapannaama! Et päästä aurinkoakaan sisään.
Nythän sataa. -Vaikkei sataisi.
Ehkä sitten avaan. -Et ole ennenkään avannut.
Voin avata vielä joskus. Enkä minä ole hapan.
Eikö hän käy Colinin luona? -Hän pelkää alkavansa rakastaa häntä.
Omaa poikaansa? -Joskus hän pysyttelee yksin viikonkin.
Colin haluaa tavata hänet. -Joskus hän on yksin pitempäänkin.
Yli viikon? -Kun emäntä kuoli, hän vetäytyi oloihinsa kuukaudeksi.
Colin oli heikko vauva, hänen pelättiin kuolevan.
Isä ei olisi kestänyt sitä, hän oli kärsinyt jo tarpeeksi.
Oma pikkupoikani...
Sinä yönä sade lakkasi ja tuli kevät.
Setäparka matkusti pois aivan kuin kevättä pakoon.
Medlock meni. -Kohta se aukeaa.
Odota, Dickon!
Tule apuun, Mary!
Ihanaa! Tunnetko?
Tulen heti!
Mary! Entä pöpöt? Näetkö niitä?
Mary!
Jessus! Tule apuun.
Nosta hänet petiin.
Rauhallisesti Colin-herra.
Käy katsomassa, joko rouva Medlock on tullut.
Rauhoittuu nyt!
Mary-neiti, älä mene sinne. Hänellä on kamala kohtaus.
Ties mitä hän tekee. -Viis siitä! Tuon kiukuttelun on loputtava.
Jonkun on tehtävä siitä loppu!
Lopeta! Vihaan sinua! Kaikki vihaavat sinua!
Olet maailman itsekkäin poika! -Itse olet itsekkäämpi!
Olen sairas. -Sairas ei huuda noin.
Minä kuolen. -Mitä sinä kuolemasta tiedät?!
Äiti kuoli! -Minulta kuoli isäkin.
Saan kyttyrän, sellaisen kuin isällä.
Rouva Medlock, Colin-herra..!
Luut vain törröttävät, olet niin kamalan laiha.
Herra varjele! Pois siitä, hirveä tyttö! Tapat hänet!
En tehnyt mitään. -Pitele häntä käsistä.
Viekää tuo tyttö pois. -Ei hänellä ole kyttyrää.
Sinäkö hänet päästit tänne?
Et totellut. Nyt riitti! Painu kotiisi! -Ei!
En kertonut... -Käsken lähettää teidät pois, jos erotatte hänet.
Ulos täältä! Haluan olla serkkuni kanssa. -Kuinka?
Käsken teidät pois täältä! -Käskette..?
Menkää!
Menen, jottette sairastu tuosta huutamisesta.
Mutta takaan...
Ehken olekaan sairas. -Olet vain heikossa kunnossa.
Voisinkohan mennä ulos pöpöistä huolimatta? -Pöpöistä en tiedä.
Jos lähtisin ulos, löytäisimme ehkä portin äidin puutarhaan.
Ja jos löydämme portin, voimme mennä sisälle...
Mitä nyt? -En kehdannut kertoa. Pelkäsin, etten voi luottaa sinuun.
Olen ollut salaisessa puutarhassa. Löysin avaimen ajat sitten.
Kerro! -Kun avaa portin, ei alkuun näe mitään.
Mutta kun laskeutuu kiviportaat, on yhtäkkiä kukkien keskellä.
Joka päivä puhkeaa uusia kukkia. Se on kuin taikaa!
Eläimet saavat pikkuisia.
Menen ulos tuolissani.
Menen vastedes joka päivä, jos raitis ilma sopii minulle.
Ette kai joka päivä?!
Ja kun menen, ketään ei saa olla lähettyvillä.
Ei palveluskuntaa, ei puutarhureita. Onko selvä?
Miten Intiassa sanotaan, kun käsketään väki pois?
"Olen puhunut. Menkää!"
Olen puhunut. Menkää.
Ja muistakaa, mitä sanoin. -Väistäkää.
Te ette tule. Pysykää siinä!
Riisukaa nuo kapistukset! Mitä hyötyä niistä nyt on?
Sisälle siitä!
Ovatko nuo sinun eläimiäsi?
Reitti selvä. -Vauhtia, Dickon!
Nopeammin!
No niin...
Menehän siitä, Vaakku. -Kunpa voisin auttaa.
Kävelet kyllä tuota pikaa. -Minäkö kävelisin?
Pystyisinkö? -Onhan sinullakin jalat.
En ikinä uskonut... -Silmät kiinni, Colin.
Joko ollaan perillä? -Melkein.
Nyt!
Kyllä... Aivan kuin kuvittelinkin.
Lähde oli tukkeutunut. -Niinkö?
Näetkö tuon? Se on ruiskaunokki. Tuolla on punarinnan pesä.
Ja tuolta löysin "Intian ruhtinattaren". Istutin kaikki nuo.
Tulen tänne taas huomenna.
Ja ylihuomenna ja sitä seuraavana.
Katso! Rikkaruohot on raivattava, jotta kukat saavat tilaa.
Häivy!
Mato se vain on.
Ei se ole äklö.
Näetkö, hänkin pitää niistä.
Kuka tuo on? -Miten sinä tänne pääsit? Mokoma touhuaja!
Tiesin heti, etten pitäisi sinusta.
Punarinta neuvoi portin.
Tiedättekö, kuka olen? -Se pikku rampa...
Kyttyrä on pieni kuin herne, jos sitä onkaan.
Ettekö ole kyttyräselkä? Ettekä kampurajalka?
Kuka niin on väittänyt? Ei kukaan.
Pystyt kyllä!
Katsokaas nyt!
Kun nyt tulitte, tosin omin luvin, älkää kertoko tästä kellekään.
Kutsun teidät joskus apuun. -Olen käynyt täällä jo salaa.
Äitinne piti tästä puutarhasta paljon.
Hän pyysi minua huolehtimaan ruusuista. Muita ei huolinut.
Kun hän nukkui pois, tänne ei saanut tulla enää kukaan.
Minä tulin silti. Emännän pyyntö painoi enemmän.
Osaatteko pitää salaisuuden? Tulkaa tänne, pian.
Heti paikalla. -Menen vastaan.
Sinäkö tämän sait aikaan? -Sinä itse.
Kuin se satu: universumi on omassa itsessä. -Varmasti.
Voisin pyytää sinut vaimoksi. -Olet serkkuni!
Viis siitä. Haluan, että olemme yhdessä. -Mehän olemme.
Tule tänne.
Nähdään huomenna. Tulen taas silloin.
Mitä se tekee? Mitä se haluaa?
Sillä ei ole äitiä. Sen on nälkä.
Se on vasta pari päivää vanha ja oppinut juuri kävelemään.
Ota syliisi, jos haluat.
Varovasti.
Mistä se tuli? -Kun olin kolme päivää sitten nummilla -
kuulin määintää pusikosta. Minä etsin ja etsin...
Näin jotain harmaata kiven takana, kapusin sille ja löysin tämän pikkuisen.
Menehän nyt.
Ojenna kätesi.
Pystyt kyllä!
Pystyt sinä!
Sinä onnistuit! Sinä kävelet! -Minä tein sen!
Oletko sinä haamu? -Minä vain.
Colin!
Medlock saattaa kuulla.
Sittenpä hänestä päästäisiin. Hän kuolisi, jos näkisi kun kävelet.
Miten pääsit tänne? -Löysin tien ihan itse.
Nousit portaatkin? -Haluan tehdä tämän isällekin.
Haluan yllättää hänet samalla tavalla.
Hänen on nähtävä tämä ennen muita. Löytäisimmepä hänet.
Medlock tietää, missä hän on. -Varastetaan osoite häneltä.
Saan kohtauksen ja kun hän tulee...
Isäsi huoneessa oli kirjoituspöytä, jolla oli papereita. Ehkä siellä.
En löytänyt osoitetta, sen sijaan löysin lisää sedän salaisuuksia.
Tuo on äiti.
Tuo on kai isä.
Minä olen tuolla.
Minusta äiti oli kaunis.
Huomio!
Katsokaa tänne ja hymyilkää.
Istu keinuun, Dickon.
Katsokaa toisiinne. Ja nyt minuun.
Anna mennä, Dickon.
Lopettakaa! Olen kunnossa.
Kutsukaa isä takaisin. -Ette taida olla terve.
Pulssi on liian nopea ja silmät ovat ihan kuumeiset.
Jäitä, pian! Olette vastuullani, sanoitte te tai serkkunne mitä vain.
Isänne luottaa, että teen kaikkeni hyväksenne. Ja sen myös teen.
Voi noita jalkoja! Ihan punaiset ja turvoksissa. Pian nyt, Will!
Kutsukaa sitten isä, jos olen niin sairas!
Nyt pysytte vuoteessa ettekä mene enää ulos.
Antakaa osoite, kirjoitan itse! -Ei tule kuuloonkaan.
Antakaa se! -Nyt riittää.
Se tyttö ja ulkoilma ovat tehneet ties mitä.
Ties vaikka veri paakkuuntuisi! Tyttö varmaan kaatoi pyörätuolinne.
En salli sitä enää! En totisesti! Mennään, John.
Erotan teidät toisistanne. Poika on hyvin sairas.
Olen tehnyt kaikkeni pitääkseni hänet hengissä -
enkä anna mokoman huitukan tappaa häntä!
Reitti on selvä.
Ben odottaa portilla.
Kiitos, Ben. Teemme taikoja.
Teen isona keksintöjä. Tämä on ensimmäinen kokeiluni.
Oi, suuri taika, yllein laskeudu.
Isä tänne lähetä, sielunsa herätä.
Oi, suuri taika, yllein laskeudu.
Isä tänne lähetä, sielunsa herätä.
Oi, suuri taika, yllein laskeudu.
Isä tänne lähetä, sielunsa herätä.
Archie! Archie!
Lilias! Lilias..!
Missä sinä olet? -Puutarhassa.
Olen puutarhassa!
Olen puutarhassa Colinin kanssa.
Minun on lähdettävä!
Matkustan heti, jo tänä iltana. Laittakaa laskuni valmiiksi.
Rouva Medlock!
Isäntä tuli!
Isäntä? Missä hän on? -Pihalla.
Auttakaa riisumaan tämä! Riisukaa tämä!
Olette kotona, emme osanneet odottaa.
Missä poikani on? -Tietysti huoneessaan, herra.
Keittiöön siitä, julkea tyttö!
Missä poikani on?!
Hän on täällä, hänen täytyy olla.
Mitä on tapahtunut?
Se tyttö..! Hän on pannut kaiken mullin mallin.
Olen yrittänyt hillitä häntä. Hänet on lähetettävä pois.
Hän koituu vielä kuolemaksi Colin-herralle.
Viekää minut tytön luo.
Hän ei piittaa Colin-herran tilasta, tekee ihan mitä lystää.
Panitte hänet lukkojen taa! -Oli pakko. Hän on niin villi.
Mary, setäsi tuli.
Pyydän anteeksi...
Ehkä he ovat puutarhassa. -Puutarhassa..?
Kuinka voisivat olla? Mahdotonta.
Tein kyllä parhaani.
Mutta se uppiniskainen tyttö... -Hiljaa, Medlock!
Hän on vasta lapsi. Jätin vastuun teille.
Sanoudun irti.
Lähden vielä tänään.
Älä koske!
Voi, Martha...
Ympäri, ämpäri kuljetaan, minne vielä joudutaan...
Dickon..?
En saata uskoa!
Sinä tulit! Taika tehosi.
Colin!
Puutarha... -Tule katsomaan.
Mary löysi avaimen ja me tulimme tänne ja...
Odota, Mary. -Kukaan ei kaipaa minua.
Mary!
Punarinnat pesivät tuolla. Näetkö poikaset? Ne lentävät kohta.
Tässä minä opin kävelemään, olin itsekin kuin linnunpoika.
Mary!
Miksi olet täällä yksin? -Sitä ei haluttu.
Mitä? -Puutarhaa.
Olet oikeassa.
En halunnut nähdä sitä enää ikinä.
Et halunnut nähdä Coliniakaan.
Herätit meidät taas eloon. Teit sen, mitä en uskonut mahdolliseksi.
Älä pelkää.
En lukitse puutarhaa enää koskaan. Usko minuun.
Kiitos.
Kutsutaanko Colin tänne?
Martha!
Mitä nyt? Näitkö heidät?
Katsokaa!
Colin-herra..!
Colin-herra kävelee!
Lumous haihtui.
Setä oppi nauramaan ja minä itkemään, ja salainen puutarha on aina avoin.
Avoin ja virkeä ja elävä.
Koko maailma on puutarha, jos osaa oikein katsoa.